A worried man with a worried mind
No one în front of me and nothing behind
There 's a woman on my lap and she's
Drinkin' champagne
Got white skin got assassin 's eyes
I'm looking up into the sapphire-tinted skies
I'm well-dressed
Așteptând ultimul tren
Standing on the gallows with my head in the noose
Any minute now I'm expecting all hell to break loose
Oamenii sunt nebuni and times are strange
I'm locked în tight I'm out of range
I used to care but
Things have changed
"Tânăra fată...
stătea perfect nemișcată în confesional...
ascultând cizmele tatălui sau scârțâind precum creta...
pe vechile trepte ale bisericii...
când crescând ritmul, când dispărând.
Putea simți preotul dincolo de grilaj..."
În acea după-amiază de vineri...
februarie trecut...
Citeam o poveste clasei mele de scriitori avansați...
de James Leer...
singur locuitor al gulagului său propriu.
"Și-a mușcat carnea buzei...
și și-a închis ochii, mută."
Poveștile lui James erau la fel de însorite ca și dispoziția sa.
Eram aiurit.
Poate avea ceva de a face cu faptul că...
soția mea m-a părăsit în acea dimineață.
Așadar. Oricine?
Poate că nu. Soțiile m-au mai părăsit.
- Carrie. - Ca de obicei, colegii lui James...
conștienți de vulnerabilitatea inerentă a scriitorului...
și-au oferit opiniile sensibile și cu tact.
Vreau să zic, Isus, ce naiba e cu voi Catolicii?
- În regulă. În regulă.
Să încercăm să fim constructivi, da?
Howard, tu ce zici?
- Nu mi-a plăcut.
Poveștile lui mă fac să vreau să mă sinucid.
Nu asta am vrut să zic prin constructiv, Howard.
Da, Hannah?
Cred că poate ne scapă ceva.
Hannah Green.
O scriitoare talentată care a închiriat o cameră în casa mea.
Știu că putea să fie pătrunzătoare, drăguță...
și compulsivă, totdeauna în cizme roșii de cowboy.
De fapt, n-am văzut-o niciodată fără ele.
Ne respecta suficient ca să ne uite, și... asta necesită curaj.
Bine subliniat, Hannah. Și o notă bună ca să terminăm, cred.
Oh, nu uitați despre Festivalul Cuvântului în weekend.
Și acei dintre voi care aduc V. I. P.-uri...
la coktailul din această seară...
trebuie să fie cu ei la casa cancelarului...
nu mai târziu de 5:30.
Mulțumesc pentru chestia aia. Se simte bine?
Cred că. Și despre tine?
Eu? Da. De ce?
Verificam.
Stinge lumina, te rog.
Mă simțeam bine în mașină.
Singur. Unde puteam să-mi limpezesc gândurile.
În seara aceasta a fost deschiderea Festivalului Cuvântului...
"maratonul" anual de 3 zile al universității...
pentru scriitori și novici.
Editorul, Terry Crabtree, zboară încoace pentru festival.
El singur a lăudat ultima mea nuvelă, Fiica lui Arsonist...
și succesul său critic ne-a pus pe amândoi pe lista succesului.
Dar asta a fost acum șapte ani...
și încă nu am terminat continuarea.
Știam că Terry nu dădea doi bani pe festival.
Vine în oraș se se uite la cărțile de pe lista de așteptare.
- Ah, Tripp. - Crabtree, ce mai faci, prietene?
- Mă bucur să te văd, Tripp. - Lasă-mă să te ajut.
Salută noua mea prietenă.
- Miss Antonia... - Sloviak.
Încântat de cunoștință. Pe aici.
Mi-am luat libertatea să o invit pe Antonia la festivitățile de diseară.
Cu cât mai mulți cu atât mai bine.
Terry îmi povestea despre tine în avion.
A fost foarte interesant.
Îi explicam cum ajunge o carte să fie publicată...
ce trebuie să faci ca scriitor, ce fac eu ca editor.
Am tras tare 5 ani, și mi-a corectat greșelile gramaticale.
- Asta-i exact ceea ce a spus. - Ne cunoaștem foarte bine.
Și, de fapt, sunt 7 ani.
Știi de câte ori m-am suit într-un avion rugându-mă...
ca o fată ca ea să stea chiar lângă mine?
- Este un travestit. - Ești uimit.
- Tot este un travestit. - Și, ce mai face cartea?
Uh, este bine. Am terminat-o.
În principiu. Mai am niște corecturi pe care trebuie să le fac.
Minunat!
Speram să arunc o privire la ea vreodată în weekend.
O să fie cam greu. Sunt într-un moment critic acum.
Credeam că doar corectezi.
Aaa, da, dar mai am niște mici detalii la care trebuie să mai lucrez.
N-o să te presez. Abia am coborât din avion.
Vreau să zis, sunt presat. Înțelegi? sunt...
Înțelegi ce vreau să spun?
Ce naiba crezi că poate să fie aia?
Aia e o tubă.
De fapt nu ai cumpărat mașina asta, nu-i așa?
Nu, o am de la Jerry Nathan. Îmi datora niște bani.
Ah! Datorează și lui Dumnezeu bani.
Incluzând comisionul meu la nuvela aia a lui.
Parfumul cu care te-ai dat, Antonia...
nu se întâmplă să fie Cristalle, ia zi-i?
Da, da este.
- Cum de ai știut? - Noroc cred.
Petrecerea de deschidere a festivalului...
era întotdeauna ținută în casa Sarei și a lui Walter Gaskell.
Ea era rectorul, ceea ce însemna că ea conducea universitatea.
Soțul ei, Dr. Gaskell...
era șeful Departamentului de Engleză...
ceea ce însemna că mă conducea pe mine.
Nu e o seară frumoasă?
E a d-nei. Gaskell. E hobby-ul ei.
Credeam că tu ești hobby-ul d-nei. Gaskell.
Cară-te, Crabs! Am pierdut o nevastă azi.
O să găsești alta. Va fi tânără, frumoasă. Întotdeauna sunt.
Oh, bună, tuturor. Terry, îmi pare bine să te revăd.
D-na rector. Arătați răpitor.
- Oh, oh. Ușurel. - Îmi pare rău, îmi pare rău.
Din cauza pantofilor ăștia.
Nu știu cum poate cineva să meargă în astea.
Obișnuința.
- Nu cred că ne-am cunoscut. - Antonia Sloviak.
- Poe.
- Poe! Poe!
Poe, oprește-te! Poe!
Ăla nu e câinele lui Walter, nu-i așa?
- Poe! - La cine latră acum?
Latră încă la mine. Este orb.
Oprește asta.
Cinstit.
Scuză-mă, trebuie să vorbesc cu tine puțin, d-na rector.
Și eu trebuie să vorbesc cu tine.
Poate mă ajuți să duc aceste haine către camera de oaspeți de sus.
Cu multă plăcere, dacă aș ști unde este camera de oaspeți de sus.
Pot să-ți arat.
- Terry.
Da. Oh, da. O să ne simțim ca acasă.
Lasă-l pe Poe să ne arate împrejurimile. Mulțumesc.
Asta-i nou, nu?
Da, Walter tocmai s-a întors.
Tu primul.
- Azi dimineață... - Sunt însărcinată.
Sunt sigură.
Bine, asta-i... Asta-i chiar surprinzător.
Walter știe asta, uh...
Cred că Walter ar găsi asta mai mult decât surprinzător.
Emily m-a părăsit azi dimineață.
A mai plecat înainte.
A mai plecat din cameră înainte, dar întotdeauna s-a întors.
Așadar.
Cred că trebuie să divorțăm de soții noștri, să ne căsătorim...
și să facem bebelușul ăsta, ok?
Simplu.
Da, corect. Simplu.
Ăsta e Cristalle?
Oh, Dumnezeule.
Am același parfum ca travestitul.
Ea e un travestit, nu-i așa?
Dacă încă nu e, Terry se va asigura că va deveni...
până la sfârșitul serii.
Te-a întrebat de carte deja?
Da.
Și?
O să-i spui?
Nu. Poate. Nu știu ce o să fac.
Nici eu.
de lovituri în jocuri consecutiv...
e probabil cel mai impresionant din toate sporturile...
și în opinia mea, nu va fi niciodată bătut.
- Vin' aici, mărețule. - Condiția sa e atât de tristă.
Da, dar chiar orb, tot se descurcă.
Nu beau de obicei...
dar aceasta s-a dovedit a fi o zi foarte nașpa.
Și acum m-am trezit în apropierea soțului Sarei...
și a câinelui său, Poe.
- Walter, văd ca mi-ai întâlnit prietena. - Oh, Da. E încântătoare.
În ciuda mult lăudatei sale educații de Harvard...
Dr. Walter Gaskell nu avea nici idee despre nevastă-sa și mine.
Rezumând, Di Maggio a reprezentat... metaforic vorbind, bineînțeles...
soțul ideal.
Poe s-a dat la mine de la început.
- De fapt, eu cred...
că orice femeie în felul ei dorește să fie Marilyn Monroe.
Oh, sunt absolut de acord.
Am avut o groază de succese de-a lungul anilor.
Q. Q a fost bogat.
Q a fost faimos.
Q a terminat un roman la fiecare 18 luni.
Îl uram.
...cea mai bună muncă a dispărut în mai puțin de 5 ani.
Deci am fost contrariat.
Întreabă-l dacă este contrariat în privința casei sale din Hamptons.
- Grady. - Bine, Profesore.
Q. pentru informațiile tale...
Hannah are deja două povești publicate...
în The Paris Review, așa că ar fi mai bine să-ți scoți materialul "A" la suprafață.
Nu mi-ai spus că ești un scriitor.
Nu ai întrebat.
Ce zici de adaptare?
Cred că a fost mai mult literară decât cinematică.
Grady.
Douglas Triddomnuley, Amherst.
Am avut "Arsonist's Daughter"...
la studiile mele trei ani la rând.
Nu-i de mirare că încă se tipărește.
Mult timp a trecut de la "Arsonist's Daughter".
Aici erai.
Puteam să jur că aveam o sticlă de Lafite Rothschild din 1975 pentru Q.
Având în vedere că o să se adreseze la 500 de oameni...
în mai puțin de o oră...
- Vrei să-l ții pe Q fericit. - Dacă el este fericit, și eu sunt fericit.
James?
Este un fals. A fost al mamei mele.
L-a câștigat la un bâlci în Baltimore...
când s-a dus la școala catolică.
Ei bine, asta a fost foarte convingător.
Și eu trăgeam în țintele alea mici de hârtie...
dar nu se mai fabrică, țintele.
Este doar pentru noroc, știi? Unii au labe de iepure.
Tu ai arme de foc.
Nu, mulțumesc. Nu-mi place să pierd controlul emoțiilor mele.
Nu ar trebui să fiu aici, în caz că te întrebi.
Dar seara trecută am fost plecat cu Hannah la film...
și m-a întrebat din moment ce ea mergea, am ajuns să mă duc și eu.
Tu si, uh, Hannah, sunteți iubiți?
- Nu! Cine ți-a dat ideea asta? - James, calmează-te.
Nu sunt tatăl ei. Doar i-am închiriat o cameră.
Îi plac filmele vechi ca și mie, asta-i tot.
- Care-i filmul pe care la-ți văzut? - Fiul furiei...
cu Tyrone Power și Frances Farmer.
A înnebunit, Frances Farmer.
La fel și Gene Tierney. Și ea joacă în el.
- Pare unul bun. - N-a fost rău.
Nu ești ca ceilalți profesori ai mei, Prof. Tripp.
Nu ești ca ceilalți studenți, James.
Uite, James...
despre ce s-a întâmplat azi în clasă, îmi pare rău.
Cred că am lăsat lucrurile să scape de sub control.
Chiar nu le-a plăcut.
Cred că nu le-au plăcut mai mult decât altele.
- Ei bine... -nu contează.
Mi-a luat doar o oră ca să scriu.
Chiar? Asta-i remarcabil.
Am probleme cu somnul.
Când stau în pat, încep să-mi vină, poveștile.
- Ție frig, James? - Oh, puțin.
De ce nu mergem înăuntru?
E mai frig acolo.
De fapt, am văzut sera.
M-am gândit să vin afară și să arunc o privire. Arată ca în rai.
- Arată ca-n rai? - Am văzut un film odată.
O parte din el se petrecea în rai. Toată lumea purta alb.
Și trăia în case de cristal ca asta.
Chiar că ar trebui să plec.
- La revedere, Prof. Tripp. - Hei, James.
James, nu pleca. Nu.
E ceva ce cred că ar trebui să vezi.
- O să pierd autobuzul. - Merită.
Crede-mă.
Lasă-mă să te ajut.
Mulțumesc, dragă. Mulțumesc.
Haide.
Hei, voi doi. James, mergi cu mine?
- Nu, mă duc acasă... - Nu, merge cu mine.
De ce nu-l iei pe Crabtree și pe prietenul său? În regulă?
- În regulă. - Unde sunt oricum?
Aici erați.
Salut.
James, el este editorul meu, Terry Crabtree.
James.
James știe despre George Sanders.
- George Sanders? - Domnul Crabtree zicea...
cum ca George Sanders s-a sinucis, numai ca nu-și amintea cum.
Pilule. April 25, 1972, într-o cameră de hotel din Costa Brava.
- Ce înțelegere din partea ta. - James e uimitor.
Știe toate sinuciderile din lumea filmului. Dai înainte, James. Spune-i.
- Sunt atât de multe. - Bine, doar câteva. Cele mai mari.
Pier Angeli, 1971 ori '72, de asemenea pastile.
Donald " Red " Barry, s-a împușcat în 1980.
Charles Boyer, 1978, pastile din nou.
Charles Butterworth, 1946, cred. Într-o mașină.
Se spune că ar fi un accident, dar, știi, a fost distras.
Dorothy Dandridge, pastile, 1965. Albert Dekker, 1968.
S-a spânzurat.
Și-a scris biletul de sinucigaș cu ruj pe stomac.
William Inge, monoxid de carbon, 1973.
Carole Landis, pastile din nou. Am uitat când.
George Reeves, "Superman" la TV, s-a împușcat.
Jean Seberg, pastile, desigur, 1979.
Everett Sloane... a fost bun... pastile.
Margaret Sullivan, pastile. Lupe Velez, multe pastile.
Gig Young, să împușcat pe el și pe nevastă-sa în 1978.
Mai sunt o groaza.
- N-am auzit de o groază dintre ele. - Le-ai spus în ordine alfabetica.
Așa funcționează creierul meu, cred.
Fascinant.
Vino cu noi după lectura.
E locul ala în care îl pun mereu pe Tripp să am ducă.
- Acum, vreau doar să merg acasă. - Nu fii prost.
Nu la vârsta ta doar vrea să meargă acasă.
În plus, facultatea va fi prezenta. Consider-o o excursie.
Chiar asta este?
Asta este.
Aceea pe care a purtat-o în ziua nuntii.
Așa am auzit.
- Dai drumul. - Chiar?
Chiar.
A fost mica.
Majoritatea oamenilor nu știu asta.
Umerii sunt așa mici.
Arata perfect.
Fac pariu ca a fost singura data când a purtat-o.
În acea zi.
Trebuie să fi fost așa fericita.
- Cred că l-a costat mult, pe Dr. Gaskell. - Presupun.
De asemenea niciodată nu i-a spus Sarei adevărul...
despre cât de mult plătește pentru lucrurile astea.
Sunteți prieteni buni cu rectorul, nu-i așa?
Foarte buni.
Sunt prieten și cu soția lui.
Cred că trebuie să fii, dacă știi cifrul dulapului lui...
și nu se supăra că sunteți aici în dormitorul lor.
- Corect.
Condu cu grijă.
Stai lângă mine în caz că e alunecos.
Te simți bine, James?
Oh. îmi pare rău, Prof. Tripp.
Poate este...
văzând jacheta asta care i-a aparținut.
Pare foarte singura...
agățata în dulap.
Poate sunt doar un pic trist astă seară.
Și eu sunt un pic trist în seara asta, James.
Vrei să zici, datorită nevestei tale care te-a părăsit?
Hannah a pomenit ceva despre asta.
Da, bine, este complicat, James.
Cred că ar trebui să mergem acum.
Încet, încet.
E un băiat bun, Poe. Poe este un băiat bun. Încet, Poe.
Încet. Bun cățel.
Isuse Cristoase! Pleacă de aici!
Căcat, James.
L-ai împușcat pe câinele doctorului Gaskell.
Dar a... A trebuit, nu-i așa?
Ai fi putut să-l iei de pe mine.
Nu, câinele era nebun, Prof. Tripp. Câinele v-a atacat!
Calmează-te, James. Nu te speria, ok?
Okay. În regulă. Ai o oglinda?
E cea mai bună cale să verificam dacă cineva mai respira.
Câinele e mort, James. Crede-mă.
Cunosc un câine mort când văd unul.
- Oh, rahat. - Ce naiba ar trebui să facem acum?
În primu' rând o să-mi dai pistolul ăla cu capse al tău.
Haide.
Prof. Tripp, ce-ai de gând să faci cu...
el?
Nu știu. Încerc să mă gândesc...
cum să-i spun rectorului ca i-am ucis câinele soțului.
- Tu? - Ai încredere în mine, James.
Când animalul familiei a fost asasinat...
proprietarul nu vrea să audă...
ca unul din studenții ei a fost ucigașul.
Vrea să audă ca a fost unul din profesorii ei?
Rezista.
E încă cald.
Să încercam picioarele întâi.
Asta-i un portbagaj mare.
Ține o tuba, o valiza...
un câine mort și o traista aproape perfect.
Dap. Asta e ceea ce spuneau și în reclame.
Haide, Crabtree. Știu că ții.
A cui tuba e asta oricum?
- A d-rei Sloviak. - Pot să te întreb ceva despre ea?
- Da, este. - La fel e și prietenul tău Crabtree...
Este... E homo?
În majoritatea timpului este, James. Câteodată nu este.
Ce avem aici?
Arata ca...
Asta e vechiul nostru prieten Mr. Codeine.
Asta ar trebui să ia durerea din încheietură. Vrei unu?
- Nu, mulțumesc. Sunt bine fără ele. - Corect.
De aceea stăteai în curtea rectorului...
învârtind pistolul ăla cu capse.
Ești bine. Da, ești chiar atât de potrivit precum o nenorocită de potriveală.
Îmi pare rău, James. Îmi pare rău ca am zis asta.
Ce-ai zice dacă am mai încerca o data?
Este o mare plăcere să vă prezint...
autorul de best-seller Quentin Morewood...
cunoscut prietenilor sau simplu Q.
Eu... sunt un scriitor.
Ca scriitor, înveți ca fiecare individ pe care îl întâlnești are o poveste.
Fiecare barman, fiecare șofer de taxi...
are o idee care ar putea deveni o mare carte.
Este de presupus ca fiecare din voi are o idee.
Dar cum ajungi de acolo aici?
Care este podul de la malul apei inspirației...
la îndepărtatul țărm al realizării?
Destinul.
Destinul ca povestea ta merita spusa.
Destinul ca să ai cui să-i spui.
și destinul ca delicata structura pe care o creezi...
n-o să se prăbușească sub tine.
Și destinul că, atunci când ajungi în partea cealaltă...
va fi cineva care să aștepte...
și căruia îi va pasa de povestea pe care o ai de zis.
- Mă întorc într-un minut. - Precum Whitman, admit...
Eu venerez începutul construcției formale.
Dar precum Conrad, mărturisesc că am un secret de împărțit cu munca mea.
Dublura mea, celălalt eu.
Sunt vânat de aceasta umbră malignă, fără remușcări...
Grady.
Ai avut alta din nou, nu-i așa?
E chestia...
S-a terminat?
Aproape. Vrei să iei loc?
Ce s-a întâmplat?
Nimic, doar m-am răsucit...
Sara, am să-ți spun ceva.
Ceva tare.
Ridică-te atunci. Sunt prea bătrân pentru acesta rostogolire pe podea.
Îmi dai o mână de ajutor?
- Ei bine, în seara asta... - Nu.
Știu ce vrei să spui.
Nu cred că știi ce vreau să zic, Sara.
O iubești pe Emily. Bineînțeles că o iubești pe Emily. E tânăra, frumoasă.
E nevastă-ta. Trebuie să rămâi cu ea.
D-dar nu am de ales. Emily m-a părăsit.
O să se întoarcă. De aceea...
n-o să fac copilul ăsta.
N-o să-l faci?
Nu, nu se poate. Adică, nu crezi că nu se poate?
Ei bine, nu văd nici un impediment, dar știu ce însemna pentru tine.
Nu, nu știi.
Și la naiba cu tine pentru că nu știi, pentru că zici că nu-i nici o cale.
Pentru că ar putea fi o cale, Grady.
E pe sfârșite. Ar trebui să mergem.
A cui arma e aia?
Un suvenir din Baltimore.
E grea. Miroase ca...
- Praf de pușca. - Capse.
Poc.
M-ai nimerit.
Te iubesc, Grady.
Ușile fac atâta zgomot.
A fost atât de nasol. Au trebuit să-l care.
- E bine? - E bine. El povestește.
Ei se duceau către toaleta...
dar o să ajungă la timp?
Terry Crabtree și James Leer.
Te-a lăsat pe tine să faci greșeala. Așteaptă aici.
- Am nevoie de o mașină. - Sunt omul tău.
E o explicație.
Nu puteai să arunci un pantof în săracul animal?
- Antonia, asculta... - Tony. Acum, că sunt acasă.
Tony...
Îmi pare rău ca în seara asta nu ți-a mers cum sperai cu Terry.
Uita. Prietenul tău e doar...
Nu știu, colecționar de lucruri ciudate.
Eu cred că el i-ar zice un obicei.
Am impresia că trece prin niște crize, un pic.
Vrei să zici pentru că cariera sa s-a ruinat și chestii de-astea?
Asta ți-a zis?
A zis ca n-a mai avut un succes în mai mult de 5 ani, și...
toată lumea sin New York crede că e un fraier.
Dar a zic că-i sigur că romanul tău e atât de bun încât...
va putea să-și păstreze slujba.
Și că nu ești unul din scriitorii aia care a avut un succes și apoi...
îngheață și niciodată nu mai au altul.
Poți să întorci aici.
Tre' să plec. Cred că s-ar putea să trebuiască să-l salvez pe James Leer.
Știi tu, Grady, poate...
ar trebui să te gândești la întoarcerea acasă.
Arați de parcă ar trebuii să fii salvat și tu.
- Hei, Grady. - Ce mai faci?
Aș vrea un Dickel dublu cu gheata, te rog!
Sunt aici.
Dickel dublu.
- Aia e doar bere? - În principiu.
Deși înțeleg ca voi doi ați făcut un mic raid...
în farmacopeea lui Crabtree.
Și, unde e toată lumea?
Sara și Walter au refuzat. Cred că doar au vrut...
sa se ducă acasă și să se joace pe canapea cu Poe.
- Iisuse, a ieșit. - Are o carte.
Știu. A început-o în semestrul de toamna.
A terminat-o în vacanta de iarna.
Și, e bun de ceva?
- Nu, încă nu e. - O să-i citesc oricum.
Oh, Crabs, haide, vrei?
E unul din studenții mei, pentru numele lui Cristos.
- În pus, nu sunt sigur dacă este... - Este.
Sunt sigur. Ascultă-mă pe mine. Mă văd pe mine în el.
Sunt convins, dar e un pic mai complicat decât atât.
În plus, e un pic cam răvășit acum.
Aproape ca a făcut ceva foarte stupid în seara asta.
Nu cred că are nevoie de confuzie sexuala...
ca să amestece ghiveciul mai mult.
Din contra, cred ca ar putea fi cheia.
Dickel dublu cu gheata.
"Oola"?
Mulțam, Oola.
- Noroc.
Noroc.
Oh, doamne. Vezi ce văd eu?
Uite acolo. Să mergem. Tu primul.
Președintele Clubului "James Brown Hair Club pentru Bărbați".
E un boxer. La categoria musca.
Nu, nu, e un jockey. Numele lui e Curtis Hard.
Nu Curtis.
Ok atunci, Vernon. Vernon Hardapple.
Cicatricele sunt de la un cal. A căzut în timpul unei curse. A fost răsturnat.
E dependent de calmante.
Nici nu mai poate să se pișe din picioare.
- Trăiește cu maică-sa. - Așa e.
Și avea un frate mai mic...
- Care era un picolo numit Claudelle. - Da.
Maică-sa da vina pe Vernon pentru moartea lui Claudelle.
Marfa!
Pentru ca... Pentru ca...
- Pentru ca... - Pentru că ce?
A fost omorât când un gangster numit Freddy Nostrils...
a încercat să împuște calul său favorit.
Claudelle a primit glonțul.
Vernon, aici...
a fost pe linia glonțului.
Asta a fost bine.
Da, a auzit tot ce am zis.
Haide, profule. Vreau să dansezi cu mine.
- Nu. - Haide.
Și am rerecitit "Arsonist's Daughter".
E atât de frumos, Grady.
E atât de natural.
E ca și cum toate propozițiile tale au existat întotdeauna, doar...
așteptând în rai să vii tu să le dai jos.
Îți mulțumesc.
Și iubesc inscripția pe care mi-ai scris-o.
Doar că nu sunt chiar micul inocent care crezi că sunt.
Sper ca asta nu-i adevărat.
Avem nevoie de toți micii inocenți de care putem să facem rost.
And it 's time to go
I need your love so bad
Ceea ce îi trebuie băiatului asta e o drăguță, și înaltă Coca-Cola.
- Lasă-mă să ajut. - Nu, îl avem.
- Ne întâlnim la mașina. - Oh, înțeleg.
În regulă. Ei bine, dați-mi cheile la camion.
Trebuie să-mi scot proprietatea de aici.
Portbagajul e un pic lipicios, Crabs. Trebuie să o fac.
Indiferent.
Profesore... Tripp.
Hannah, când îl duci pe James înapoi în apartamentul lui...
fii sigură că e bine înainte să pleci, ok?
Da, dacă aș ști unde să-l duc.
Vrei să-mi zici ca nu știi unde sta James?
Un apartament undeva. Nu l-am văzut niciodată.
- Mi se pare foarte ciudat. - James e ciudat.
Știu că mătușa lui stă în Sewickley Heights. L-am lăsat acolo odată.
Dacă mă gândesc mai bine, nu era casa mătușii lui.
A zis ca a lucrat acolo său cam așa.
- Nu-mi amintesc. - Am nevoie de straita mea.
Ce zice?
Traista lui. Știi tu, chestia aia urâtă și verde pe care o cară peste tot?
Cred că a lăsat-o înăuntru.
Au, rahat. A lăsat-o la Thaw. În auditoriu.
- Straița! - În regulă.
- Lasă-l să rămână în casa mea. - Unde să-l pun?
În starea în care e, poți să-l rezemi...
in garaj lângă lopețile de zăpada, și o să fie în regulă.
Grady, dacă vrei să vorbim mai târziu...
O să fiu treaz.
Hei, tipule! Tripp, portbagajul. Mă omori.
- O să o iau! - Omori!
- Tu conduci mașina asta? - Poftim?
Acest Ford Galaxy 500 maro din 1966.
- Tu conduci mașina asta? - Asta-i mașina mea.
- Rahat! E a mea, nenorocitule! - Cred că te înșeli.
- Rahat! - Cine e?
Oh, Vernon, du-te acasă la maică-ta.
- La ce te uiți? - Mă uit la tine, băiete.
Dai drumul, vrei? Haide, killjoy, dăi drumul!
- Putem pleca acum, la mica-ta? - Ce-i cu tine?
Mă întreb.
Haide, Crabs. Puștiul era în coma.
- Cine a început asta? - Încercam să-l calmez.
Oh, da, l-ai calmat, Dr. Feelgood.
Grady!
- Apasă frâna! - Oprește mașina!
- Stop! Hei! - Care-i problema lui?
- Înapoi! - Ieși din mașina! Hei!
Ocolește, ocolește-l.
- Te opresc! - Nu cred!]
Întoarce-te aici!
- Ce-i asta? - E un-tip.
- Du-te, du-te, du-te!
Atenție! S-a întors!
- Și acum? - Și lui îi datorezi o carte?
Ai putea oricum să treci peste el.
Ce naiba a fost asta?
Tocmai mi-a sărit capota.
- Așteaptă aici. Mă întorc imediat. - Unde să mergem?
Așteaptă o secunda.
Prof. Tripp.
Cred că sunteți aici pentru rucsac.
E Traxler. Sam.
Am văzut manuscrisul înăuntru, așa ca atunci când ai apărut m-am gândit...
Parada Iubirii. Deci, era adevărat.
Micul nenorocit a terminat cartea.
- E bună? - Nu știu. S-ar putea.
Și așa a fost.
Undeva în noapte un editor de cărți din Manhattan...
străbătea străzile din Pittsburgh...
cu autori de best-seller de partea sa...
câini morți în portbagaj.
Spune, Prof. Tripp.
Toate chestiile care se spun despre Errol Flynn sunt adevărate?
Cum și-a pus ardei iute pe puta...
s-o facă, știi tu,...
mai stimulanta pentru gagica?
Isuse, Traxler, de unde naiba să știu?
Tu-i citești biografia, nu-i așa?
Oh.
Nu, e adevărat. Obișnuia să frece tot soiul de lucruri de ea.
Salata, friptura de miel.
Bolnav.
De câte ori m-am întrebat ce-a văzut Sara în mine...
și m-am întrebat de multe ori...
De fiecare dată am ajuns la concluzia ca îi place să citească.
Citea orice, în fiecare moment liber.
Era o dependenta de litere tipărite.
Și spre norocul meu...
Eu îi făceam dogul.
E nevasta ta?
Nu, nevastă-mea e plecata din oraș.
Ce naiba facem aici?...
Prof. Tripp?
Mergem pe drumul lung către casa.
- Ia-o ușor, Prof. Tripp. - Mulțumesc pentru drum.
Mi-am zis...
ca trebuie săpun totul deoparte pentru moment.
Emily, Sara, jacketa...
și câinele mort, și să muncesc la cartea mea.
A început ca o carte mica.
Probabil vreo, oh, 250, 300 de pagini.
Însă a crescut ceva mai mare.
Și finalul, continua să se îndepărteze.
Dar sfârșitul era aproape. Știam asta.
Aproape că puteam să-l văd.
James? Sunt în regulă.
Tocmai mi-am pierdut echilibrul.
Te așez pe podea.
Oh. Mulțumesc.
Credeam că o să-ți înghiți limba.
Cred că chiar îi duci dorul, nu?
Oh, asta. Nu.
Nu, doar scriu aici. Nu a fost a lui Emily.
Cred că este probabil o istorie în spatele ăsteia.
Este, dar nu foarte interesanta.
Este... scris la un singur rând?
Mi-e teama ca da.
Asta-i chiar o carte mare ce scrii acum.
Uau. Hannah întotdeauna jura ca lucrezi, dar...
- Dar? - Nimic.
Doar ca... a trecut o vreme de la "Arsonist 's Daughter"...
și oamenii, și câțiva din tipii de la curs se gândeau...
-că poate ești... - Terminat?
Blocat.
Ei bine, nu cred în blocajul scriitorilor.
- Fără gluma
- Vrei să răspund la asta? - Te rog. Vrei?
- Geamuri. - Mulțumesc.
Alo?
- Nu și-a dat numele. - Cine?
- Tipul de la telefon. - Și, ce vroia?
Vroia să știe dacă un anume Grady Tripp locuiește aici...
și care conduce un Ford Galaxy 500 maro închis din 1966 cu interior negru.
- Și, ce i-ai zis? - Da.
- Oh, bine, James. - Ei bine, mă gândeam că poate...
'Neața, băieți.
-bună dimineața, James. - Bună dimineața.
Jimmy, Jimmy, Jimmy.
O să fac un duș.
- Prof. Tripp? - Da?
Cum am ajuns aici aseară?
Nimeni nu știe unde stai, James.
Hannah se gândea c-o să-ți placa canapeaua mea.
Și, înainte de asta, am făcut ceva?
Vreau să zic, am făcut ceva rău?
Ei bine, James, Ai tras în câinele șefului Departamentului de Engleză...
și i-ai furat cea mai valoroasa piesă din colecție.
Oh, rahat.
Fă-ți o favoare. Ascunde-te.
- Bună dimineața. - Bună dimineața.
- Prof. Tripp? - Corect.
Înțeleg ca a-ți fost la un eveniment...
in casa Sarei și a lui Walter Gaskell aseară.
Despre ce e vorba, oricum?
Cineva a furat din dulapul Dr. Gaskell...
și câinele lipsește.
Mă întrebam dacă a-ți văzut pe cineva care vi s-a părut suspect.
Nu pot să spun că a fost cineva suspicios în mod particular.
Despre puștiul ala, student al dumneavoastră, Leer?
James Leer? Nu cumva știți...
cum putem sa dam de el?
Cred că am numărul lui în campus.
Nu-i nevoie. Îl găsim noi.
- 'Neața. - Și dumneavoastră.
Aici erai. Credeam că o să vorbim.
- Ei-ii bbine, eram... - Prof. Tripp?
- Am auzit ce a zis.
La ce oră e micul dejun?
- Ce facem acum? - Doar un minut. Alo?
- Grady? - Sara.
Bine că ești aici. N-o să crezi ce s-a întâmplat.
Poți să aștepți doar un minut, draga?
Pot să te întreb ceva, Prof. Tripp?
- Sigur, James. - Unde naiba ne ducem?
Sunt câteva lucruri pe care trebuie să le fac astăzi.
- Vezi nevastă-mea... - Cea care te-a lăsat?
Da, aia...
Au! Oh, rahat! Fiu de cățea!
Ooh, sângerezi, Prof. Tripp.
Nu glumești, James?
Și unde naiba locuiești, James?
Se pare, nici măcar Hannah Green nu are idee...
de locația apartamentului tău.
Am fost dat afară.
Adică, nu chiar dat afară. Am fost rugat să plec.
Cred că este probabil o poveste aici.
Este, dar nu e foarte interesant.
Și, unde stai?
In...
In, uh, stația de autobuz.
Nu e așa rău. Îl cunosc pe omul de serviciu de noapte...
și e un dulap stricat unde îmi pot pune lucrurile.
Isuse, James. Vreau să zic, uh, cât timp?
De două săptămâni. De aia...
De aia am arma. Pentru protecție.
- Ar fi trebuit să zici cuiva. - Cui?
Nu știu. Mie?
Povestea lui James era treaba de ficțiune...
și în alte circumstanțe, m-aș fi minunat...
unde pagina se termina cu el și viața reala începe.
Dar aveam alte lucruri pe cap.
Casa Gaskellilor părea părăsita...
ceea ce era normal având în vedere ca festivalul era în plină desfășurare în campus.
Ce o sa...
Trebuie să te mai abții de la aia, James. E cam acida.
Nu mă pot opri. Nu știu ce s-a întâmplat cu mine.
James, ești mahmur. Ce crezi că s-a întâmplat cu tine?
Mă întorc imediat.
Știam că trebuia să am...
o față-în-față cu Sara.
dar pana atunci, o să fac un mic gest.
- Te simți vinovat?
Nu-mi vine să cred că mi-ai închis în nas, nenorocitule.
Sara, îmi pare atât de rău de ceea ce s-a întâmplat dimineața.
S-au întâmplat multe.
Walter e oale și surcele. Cineva a furat jaketa lui Marilyn azi noapte.
Și Poe a dispărut.
- Oh, am auzit. - Ai auzit? Cum?
Eu, uh... un polițist de 12 ani a trecut pe la mine dimineața.
Ai mărturisit? Amprentele tale erau prin tot dormitorul.
Chiar? Asta a fost rapidă.
Glumesc. Alo!
Oh, da, da, da.
Uite ce e, în legătură cu aseară...
e ceva ce trebuie să vorbesc cu tine.
Ok.
Uh... Eu...
Ei bine, eu, um...
Vreau să fiu cu tine.
Gee, Grady, a părut așa credibil.
Nu, serios, Sara, vreau.
Nu, cred ca vrei să fii cu mine...
-dar nu e suficient. - Știu asta.
- Știi ce e în joc aici. - Nu, nu cred că știi.
De altfel, nici nu contează. Nu m-am decis încă.
- Despre copil? - Asta... și despre tine.
N-o să-ți desenez o harta, Grady.
În împrejurări ca asta, trebuie să navighezi singur.
De ce e mașina ta acolo? Și cine sta în ea?
- James Leer. - Ce face acolo?
Îl ajut în niște probleme.
Nu e norocos?
- Pare să o fi primit destul de bine.
Da, da, ei bine, momentul nu s-a ivit chiar singur.
Ți-ar place să faci un drum, James?
Da.
Humboldt County?
Poate.
Taică-meu, a luat-o de la doctorul lui.
- Glaucom? - Cancer de colon.
Isuse, James. Uau.
E un pic de scandal. Părinții mei locuiesc într-un oraș mic.
- Unde-i asta? - Carvel.
- Carvel? Unde-i Carvel? - Lângă Scranton.
N-am auzit niciodată de el.
E un iad. Trei moteluri și o fabrica de manechine.
Taică-meu a lucrat acolo pentru 35 de ani.
Tactu' a lucrat într-o fabrica de manechine?
Seitz Plastics. Acolo a întâlnit-o pe mama.
Era bucătăreasă în cantina.
Înainte de asta, a fost dansatoare.
Ce fel de dansatoare?
Orice vroiau ei să fie.
Ziceai că maică-ta a fost la școala catolica?
Când cădem, cădem tare.
I really love to watch them roll
No longer riding on the merry-go-round
Credeam că tu ești tipul...
căruia nu-i place să piardă controlul emoțiilor sale.
Poate că aveam nevoie de moment să se arate singur.
Trebuia s-o las să plece
Trebuia să vin la casa de origine...
a viitoarei foste-soții ca să lămuresc lucrurile...
sa spun ceva ce ar termina lucrurile cum trebuie...
s-o fac pe Emily să se simtă mai bine...
sau poate să mă fac pe mine să mă simt mai bine.
Să spun drept, nu eram sigur de ce sunt aici.
Cineva a sărit pe mașina ta cu fundul.
De unde știi?
Păi, poți să vezi forma unui fund.
Vrei unu'? Sunt incredibili. Incredibili.
Fumează restul, James, poți să începi să ronțăi cutia.
- Hei, poate nu a venit aici. - A venit aici.
O să așteptăm.
Intre timp, o să am nevoie să te strecori pe aici.
Relaxează-te, James. Emily n-a folosit cheile de la 15 ani.
În plus nu ești mai gras decât ea.
Nu e asta.
Tocmai mi-am amintit ce e în mașina.
În portbagaj?
Oh, corect, corect.
Să încercam să nu ne gândim la asta, ok?
Mulțumesc.
E chiar bine aici.
Da, știu.
E tipul de casa...
in care vrei să te trezești în dimineața de Crăciun.
Mă întorc imediat. Simte-te ca acasă.
O să dau un telefon.
Nu exista influente bune, Domnule. Gray.
- Toate influențele sunt imorale. - De ce?
Pentru că scopul vieții este dezvoltarea sinelui...
pentru a-ți realiza perfecțiunea.
De aceea existam.
Un om ar trebui să-și trăiască viața complet și din plin...
să dea viață fiecărui simțământ, să realizeze orice vis.
Stând acolo între lucrurile ei...
Mi-am amintit ca nu o cunoșteam pe Emily mai deloc.
Deși am trăit împreună ca soț și soție...
a fost când am ieșit din casa, când am fost cu Sara...
-când m-am simțit ca acasă.
- Universitatea. - Rectorul, vă rog.
Exista o singură cale de a scăpa de tentații...
să țipi la ele.
Rezistă-le, și sufletul se îmbolnăvește de dorință...
pentru lucrurile pe care și le-a interzis.
- Mulțumesc!
- Alo? - Sara? Bună, Grady la telefon.
- Unde ești? - La Kinship.
Ascultă, Sara, e ceva ce trebuie să vorbesc cu tine.
Ești în Kinship.
Da, dar nu asta e motivul pentru care te sun.
- Ești cu Emily. - Ce?
Nu, nu, nu. Nu-i nimeni aici. Eu doar...
Ștergeai praful?
Sara, nu sunt aici... nu sunt aici ca să mă împac cu Emily.
Nu contează.
Cum alegi să-ți trăiești viața e treaba ta.
Sara, nu înțelegi.
Probabil ca nu, dar am ceva de zis.
SI vreau să asculți bine, Grady.
Da.
Nu te mai pot aștepta pentru că dacă o fac...
Aș putea ajunge să aștept pentru totdeauna, așa ca...
O să iau aceasta decizie singura.
- La revedere, Grady.
Făcând o revenire.
Trebuie să fie teribil să fii un fost.
Nu vorbi așa Mă sperii.
Trebuie să muncim mai mult. Să facem mai mulți bani.
Salut.
- Ow. - E infectat. Nu-l pot curata.
Dar trebuie să te vezi cu cineva care știe ce face.
Ce-ai zice de niște ciocolata calda...
și prăjiturele cu ea?
- Suna în regulă. Mulțumesc. - N-ai pentru ce.
- E o ciocolata foarte bună.
E unul din studenții tăi, băiatul ăsta?
- Da, e un copil bun.
E doar puțin aiurit.
Oh, atunci cred că o să fie bine... cu îndrumarea cea bună.
Deci, ești la universitate în Pittsburgh?
Lucrez la o oțelărie în timp ce îmi scriu primul roman.
Și, unde-i Emily, Hank?
Nu știu dacă pot să-ți spun asta, Grady.
Nu vreau să mă cert cu ea. Doar vreau...
Vreau să-i spun că-mi pare rău.
Nu încerc să o aduc înapoi.
Lucrurile n-au fost corecte între noi pentru o vreme.
Tot ce știu e ca Emily a simțit că nu ești acolo pentru ea...
și a simțit asta multa vreme, Grady.
Acum ea e, uh...
E în Philadelphia în vizita la Linda Ashby.
Pentru numele lui Dumnezeu, au fost la Wellesley împreună.
Linda a petrecut o săptămână în casa voastră...
- Oh, Linda! Oh, oh. - Da.
N-am mai dormit suficient în ultimul timp...
și editorul meu e în oraș.
- Încerc să-mi termin cartea. - Ah, corect.
Cartea.
Sper că-i foarte bună, Grady.
Îmi place foarte mult, Prof. Tripp.
Sunt fericit pentru tine, James.
Fă-mi o favoare. Lasă-mi drogurile în pace.
Chestia aia nu-i pentru amateurs.
Ești supărat pe mine?
Ești supărat pentru că am împușcat câinele prietenei tale.
Nu era câinele ei. Era al soțului ei.
Cine a zis ceva despre prietena?
Ok, James, aș fi preferat sa nu fi împușcat câinele prietenei mele...
Chiar dacă Poe și eu nu eram chiar amici...
asta nu-i un motiv să primească două în piept.
Nu știu.
Continui să te porți ca o nenorocita de sperietoare tot timpul, James.
Cred că așa se explica de ce toți copii de la curs mă urăsc.
Toți copii de la curs te urăsc pentru că acum...
ești un scriitor de 10 ori mai bun decât oricare din ei or să fie.
Ce-am scris eu e nașpa.
Chiar tu i-ai zis aseară prietenului tău Crabtree.
N-am vrut să iasă așa.
Și ce contează ce gândesc eu?
Vreau să zic, ce contează ce gândesc ceilalți?
Majoritatea oamenilor nu gândesc, James.
Sau dacă gândesc, nu se gândesc la scris.
Cărțile. Nu înseamnă nimic.
Pentru nimeni.
Nu mai înseamnă.
"Arsonist's Daughter" a însemnat ceva.
A însemnat ceva pentru mine.
E motivul pentru care am venit la școala aici.
Să fiu învățat de tine.
E unul din motivele pentru care am vrut să devin scriitor.
Ei bine, pentru asta, James, dacă pentru altele nu...
Îmi pare rău.
- Ce facem? - O să-ți dau o masa...
câteva cafele, și apoi o să te duc acasă.
- Du-mă acum. - Ce?
- Nu mi-e foame. - James, trebuie să mănânci.
O să iau ceva de la automatul acela.
Automat? Despre ce vorbești?
La stația de autobuz, au niște sandvișuri cu brânză.
Sunt destul de bune. E mai bun dacă mă duci acum.
În felul ăsta, Carl n-o să-mi ia locul.
Carl?
- Nu contează. - James, du-te și adu o masa?
Nu-mi las cel mai talentat scriitor din clasa...
sa mănânce un sandviș cu brânza vechi de o săptămână, ok?
N-o să-l las să doarmă pe o bancă în stația de autobuz.
Așa ca du-te înăuntru. Eui... Eu o aș fiu acolo într-un minut.
C- A - R- V- E- L.
Da, sunt sigur doamna. E lângă Scranton.
Nu exista.
Ok...
Tanti, în timp ce vorbim, mă uit la un locuitor din Carvel, Pennsylvania.
Sunt sigur că ar fi interesant să afle...
ca oamenii de la Bell Atlantic...
i-au șters întregul oraș.
Să nu crezi ca inventez asta...
Nu contează. E o greșeală.
- Vrei o înghițitură? - Nu, mersi.
De aia le ai, vrăjile tale.
Vrăji? Isuse, James...
parca am fi într-o piesa a lui Tennessee Williams.
Eu n-am vrăji.
Cum le-ai zice tu atunci?
Nu știu. Um... Episoade.
Uh-huh. Sunt doar îngrijorat pentru tine, asta-i tot.
Fă-ți griji pentru tine, ok?
- Unde te duci? - Nicăieri.
Stai aici și mănâncă. Mă întorc imediat.
Bună seara.
- Prof. Tripp. - Grady.
Fred Leer. Aceasta este nevasta mea Amanda.
Se pare că am strica o seara perfectă aici.
Eram în drum către o acțiune de caritate, dar noroc ca...
clubul era în drum, așa că a fost cu putință să apărem.
M-am gândit că ar fi bine pentru James...
să fie cu familia sa în acest weekend.
Oh,... Bineînțeles că înțelegem asta.
Corect. Ok. Mă duc să-l aduc pe James.
Um...
Sper să nu găsești asta prea îndrăzneața, Amanda, dar trebuie să te întreb.
Ai fost vreodată la școala catolică?
Pardon?
Nu mă duc cu ei.
Lucrurile sunt un pic ciudat pentru mine acum, James.
Lucrurile sunt un pic ciudate și pentru mine.
Știu, dar editorul meu e în oraș, trebuie să termin cartea...
și sunt niște circumstanțe extenuante...
Nu te deranjez. Nici măcar nu vorbesc cu tine.
Îți place sau nu, oamenii aia de acolo sunt părinții tăi.
- Nu sunt părinții mei. - Ce?
Sunt bunicii mei. Părinții mei sunt morți.
James, omul ăla e evident tatăl tău. Arați exact ca el.
E un motiv pentru asta.
- Oh, pleacă de aici. - Nu. De aia mă urăște.
De aia mă face să dorm în pivnița.
Într-un spațiu strâmt. Cu șobolani și miros rânced, corect?
E adevărat! Mă tratează ca o ciudățenie!
Păi, tu ești o ciudățenie, James. În regulă? Bine ai venit în club.
Nu înțelegi. Nu știi cu e.
Ai dreptate, nu știu.
Să nu te aștepți să-mi pară rău pentru tine, în regulă?
Pentru că nu știu cine ești.
Lasă-mă să te întreb ceva, James.
În ultimele 36 de ore, mi-ai zis ceva adevărat?
Un lucru care vine de la tine?
Vroiam să stau cu dumneavoastră pentru un timp, asta-i tot.
Sunt un profesor, James. Nu sunt Holiday Inn.
Mulțumesc, Prof. Tripp.
Old man look at my life
I'm a lot like you were
Old man look at my life
I'm a lot like you were
Hei!
Hei.
Old man look at my life
Twenty-four and there 's so much more
Live alone în a paradise
That makes me think of two
Love lost Such a cost
Give me things that don 't get lost
Like a coin that won 't get tossed
Rolling home to you
Crabtree. Isuse.
Te superi?
- Grady!
- Hei. - Uh, știu că n-ar fi trebuit...
but there it was just în the open, and I couldn't resist.
Nu, nu. I just can 't believe that I left it out like this.
Tripp, unde ești?
Has Crabtree been în here? Has he been snooping around?
Nu știu. Poate. Nu cred.
Let's put this away.
Tripp!
- Oh, rahat. - Nu. Um...
Nu pleca. Te-am așteptat toată noaptea.
Sunt flatat, dragă, dar asta nu e...
Îmi pare rău. întrerup o discuție profesor-student?
Nu te supăra, Tripp. Nu ești chiar gazda cea mai atentă.
Da, te-ai preocupat tu de asta, nu, Crabs?
Câteodată trebuie să improvizam.
Unde naiba ai fost oricum?
M-am plimbat cu James Leer.
El a găurit câinele rectorului, nu-i așa?
- Ce? - Da.
Mai întâi poliția a crezut ca a fugit...
dar în după-amiaza asta, Dr. Gaskell a găsit sânge pe covor.
Oh, Isuse.
Toată lumea s-a gândit ca a fost un intrus, dar chiar...
Terry a spus ca părea ca ceva în care James ar fi fost implicat.
A mai venit cineva cu aceasta deducție geniala?
Nu încă, dar vei veni. E doar o chestiune de timp.
Haide. Nici măcar nu-l știi James.
Cine-l știe?
Eu. Eu știu.
Am petrecut ceva timp cu el...
și am citit ceva ce a scris.
- Cartea lui? Ai citit cartea lui? - Da.
- E bună? - E bună. E foarte, foarte bună.
E... E adevărat.
Știam eu. Și unde e acum?
l-am trimis acasă cu părinții lui.
Ce? Ce? Părinții săi?
De ce? De ce ai făcut asta?
Pentru că, date fiind circumstanțele...
Credeam că e cel mai bun lucru pentru el, dar...
Încep să cred că poate era cel mai bun lucru pentru mine.
Eu doar, uh... Eu n-am fost acolo pentru el.
Imaginați-vă asta.
Hannah, nu-ți amintești unde l-ai dus pe James în ziua aia?
La mătușa lui?
- Da. - Ți-am zis eu. Sewickley Heights.
Care-i adresa?
Nu știu. M-a pus să-l las într-un colț.
Suna la universitate. Sunt sigur că-i știu adresa.
Cam târziu ca să sunam la admiteri.
E cam târziu ca s-o sunam pe rector, nu?
Nu știu. Poate.
Doamne, tocmai ai făcut o foarte nasoala...
amestecătură puturoasă din toate, nu-i așa?
Asta e?
Nici nu te gândi.
- Nu te apropia. - Nu, nu, nu.
Niciodată fără permisiunea ta, dar e o groaza de carte.
262 Baxter Drive.
Sunt în cartea de telefon.
- Eu conduc. - Eu conduc.
"The Love Parade."
Am un simțământ în privința asta. Simt puștiul ăsta în șira spinării.
Doar în șira ta.
Am mai simțit așa odată.
Îți amintești?
A trecut ceva vreme, dar...
Cât de rău e pentru tine, Crabs?
E destul de rău.
S-au săturat de mine.
S-au uitat la mine de parcă nu mai lucrez acolo.
Cred că nu mă mai încadrez în profilul nou al companiei.
- Care e?
Competenta.
- Asta e.
Nu trebuia...
sa mă duc la casa părinților lui James Leer...
in mijlocul nopții, nu când tot ce conta...
era să refac relația cu Sara.
Dar am decis să-l salvam pe James Leer.
Nu eram sigur de la ce...
pentru că eram destul de convins ca tot...
ce a ieșit din gură lui James este în principiu apa de ploaie.
- Yikes. - Trebuie că sunt două duzini de geamuri.
Cum o să îl găsim pe al lui?
Ți-am zis. Îl țin în lanțuri în subsol.
Dar poate asta nu conta.
Câteodată oamenii doar trebuie salvați.
- Rodgers și Hart? - Da.
- James Leer. - James Leer.
Hei. Ce căutați aici?
Te salvam, Jimmy. Pune niște haine pe tine.
Ei bine, eu, uh... îmi place ce-ai făcut aici.
Când se mută Căpitanul Nemo?
Nu pot să cred ca faci mișto de halatul meu.
Candelabrele sunt ale străbunicii mele.
Te rog. Nu începe cu istoria familiei, ok?
- Te las chiar aici. - Vreau doar să știi...
Am auzit totul... părinți și bunici...
și toată chestia cu Chinatown.
Te cred. De asta suntem aici. Acum du-te să te îmbraci.
Vă deranjează dacă îmi pun tot asta, profesore Tripp?
Pune-ți ce vrei tu.
- E așa de modest. - E atât de sensibil.
Tripp, de ce nu îl lași pe puști în pace?
Astea sunt cărți de la biblioteca întârziate, toate.
Se pare că dl Leer are niște probleme serioase.
Tot nu pot să cred toate minciunile pe care le spune.
Aș vrea să știu dacă măcar o data a spus adevărul.
Hei.
Ia asculta.
"În sfârșit, ușa s-a deschis. A fost un soc să îl vadă...
târându-și picioarele prin cameră, ca un vânător de recompense îmbătrânit...
șchiopătând, bătut."
Pare cineva cunoscut?
"Dar de-abia mai târziu, marele om...
a privit prin strălucirea palida a amurgului.."
"Amurg."Puștiul ăsta are nevoie de un editor.
"Și a mormăit simplu, 'Nu înseamnă nimic.
Totul. Nimic. ca avu adevăratul soc.
Atunci băiatul a înțeles...
ca baza rănilor eroului sau e un loc mai întunecos.
Inima sa..."
Inima sa...ce?
"Inima sa, odată capabilă să îi inspire pe alții atât de mult...
nu îl mai putea inspira nici pe el.
Acum bătea doar din obicei.
Acum bătea doar...
pentru că putea."
Sunt gata.
- Te simți bine profesore Tripp? - E bine.
Putem să plecăm înainte ca bunica să coboare și să îți fiarbă oasele pentru micul dejun?
Asta ar putea să fie o problemă. Vine aici jos...
la fiecare jumătate de ora să mă verifice...
și dacă nu sunt aici, poate să sune la poliție, sau ceva de genul ăsta.
Ok. O să punem pernele și ursulețul sub cearceaf.
- Nu își va da seama. - Ca în filmul "Împotriva tuturor steagurilor"
doar ca acolo foloseau 2 bucăți mari de șuncă.
Nu, nu, nu, nu. Am o idee mai bună.
Noapte bună, dulce prinț.
- Să mergem sus.
- Vibrații negative aici.
Cred că lucrurile s-au rezolvat după ce am plecat, nu,Grady?
Aici casa Sarei și a lui Walter Gaskell.
Nici Walter, nici eu nu putem...
- Alo? - Walter?
Grady?Iisuse,Grady, știi cât e ceasul?
Da, al meu e 8:15.
Dar nu cred că merge bine.
E 3:30 Grady.
Ei bine, e ceva important Walter.
Eu...eu...
Ce e Grady?
O iubesc pe soția ta.
Poftim?
Sara...o iubesc.
Bei cumva, profesore Tripp?
Nu.
Totuși aș vrea să te văd la mine în birou luni dimineața.
Oh, doamne.
- Sara, ce... - Am încercat să sun, dar...
se pare că ceva e în neregulă...
cu telefonul tău.
Se pare că unu dintre studenții tăi lipsește...
și ca părinții lui au găsit un câine mort la el în pat.
E vina mea. Îmi pare rău. Am tot încercat să îți spun...
Nu mă simt prea bine acum.
Și mai important... Walter nu se simte prea bine.
A implicat poliția în toată treabă asta.
Se pare că ei cred că James Leer, e cumva responsabil de toate astea.
Nu știi unde e James Leer, nu?
E înăuntru.
Și jacheta lui Marilyn?
E în mașina mea.
- Cineva mi-a furat mașina. - Oh, doamne!
Pe bune! Cineva mi-a furat mașina!
Am parcat-o chiar aici seara trecută!
- Ești sigur că aici ai parcat-o? - Bineînțeles că sunt sigur!Era...
Oh,Doamne. Iată ca vine poliția.
Ok, ok. Mă ocup eu de asta. Tu ascunde-l pe James.
E treaz?
E un polițist la ușa, și nu are de gând să plece.
- Același tip? - Același.
Fără supărare profesore Tripp, dar arătați cam rău.
Are dreptate. Vreau să spun că arăți groaznic.
E doamna decan.
- Suntem bine. Suntem foarte bine. - Bine, exact.
- Al dracu de bine. - James...
haide.
James, în legătură cu cartea ta...
Nu e...rea. Nu e rea deloc.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Vreau să o public...
Cred că dacă este bine îndrumat de un editor...
ar putea fi grozava.
Grozav!Grozav!
Între tine și ofițerul Pupcik, ar putea să devină noul Jean Genet.
De mult nu a mai scris cineva o carte bună în închisoare.
Nu te speria James. Ne gândim noi la ceva.
Nu sunt speriat. Nici dumneavoastră nu sunteți, nu, profesore Tripp?
Eu sunt un pic speriat,James.
Să nu fiți. nu îmi pasa dacă mă exmatriculează.
Probabil ca asta merit.
Să sperăm că nu o să se ajungă la asta.
Profesore Tripp.
- Da,James? - Chiar dacă ajung la închisoare...
veți rămâneți cel mai bun profesor pe care l-am avut.
Mă întreb dacă asta se înțelege...
când se promite o educație liberala.
Walter nu o să depună plângere, nu?
O să aflam curând.
În câteva ore...
o să discute cu poliția și cu părinții lui James...
și de dimineața nu era prea bine dispus.
Nu cumva ai sunat la noi aseară, nu?
S-ar putea să fi sunat, da.
Și ce s-ar putea să fi spus?
Cred că s-ar putea să fi spus că te iubesc.
Ți-a spus.
- Mi-a spus. - Și tu ce ai spus?
Am spus că nu suna ca ceva spus de tine.
Hei,Tripp.
Deci, ce facem acum?
Găsește jacheta!
Și mai exact, cum facem asta?
Am o idee unde ar putea fi.
Am putea să o întrebam pe Hannah, dacă putem să îi împrumutam mașina.
Bineînțeles. Cheile sunt pe birou, lângă cartea ta.
Nu am terminat-o. Am adormit..
Așa de bună e, nu?
Nu, d-aia. Doar ca...
Doar ca...ce?
Grady, știi că la ore...
ne spui ca scriitorii fac alegeri?
Da.
Și deși cartea ta e cu adevărat superba...
adică impresionant de frumoasă, e...
are momente când e...
foarte detaliata.
Știi, cu genealogiile cailor fiecăruia...
și cu fisele dentare și așa mai departe...
Și, mă pot înșela, dar se pare că în unele locuri...
nu ai făcut nici o alegere.
Deloc.
Și mă întrebam, dacă nu ar fi fost diferita dacă...
dacă atunci când ai scris-o, nu ai fi fost tot timpul...
sub influenta...
ei bine...
Ei bine, mulțumesc pentru idei.
Dar pe cât de șocant ți s-ar părea...
nu sunt primul scriitor care se droghează.
Mai departe, te-ar putea surprinde să știi...
ca o carte pe care am scris-o cum ai zis tu,"sub influenta"...
să câștige întâmplător premiul scriitorilor...
pe care, apropo, l-am primit sub influenta...
Hei, lasă-mă să te ajut.
- Nu o atinge. - Bine, conduc eu.
sa ne înțelegem. Jerry Nathan îți datorează niște bani...
motiv pentru care îți da mașina lui.
Numai ca încep să cred că mașina...
-nu era chiar a lui Jerry.
Așa că, a cui era mașina?
- Ce cred eu? A lui Vernon MărTare. - Ala?
A spus unele lucruri care m-au făcut să cred că mașina era a lui.
- Cum ar fi? - "Aia e mașina mea, nenorocitule."
Ei bine, deci îl găsim pe Vernon, și găsim și mașina.
- Găsim mașina... - Găsim și jacheta.
Isuse!De unde ai știut Tripp?
Nu știu.
- Să îi zicem ca a fost intuiția. - Eu îi spun geniu.
E bine de știut ca încă mai sunt bun la ceva.
Cu grijă.
Lasă motorul pornit.
Te știu.
Dickel dublu cu gheata.
Nu uit niciodată o băutura.
E nu uit niciodată o 'Oola'.
Să mă uiți?
- Vernon? - Intră prăjiturica. Are o arma.
- Cine are o armă? - Tu ai o armă!Arunc-o!
- Vernon, relaxează-te.
- De ce îți spune Vernon? - De ce sta în mașina mea?
e nebun, d-aia! Probabil ca la toți le spune Vernon.
- Acum arunca arma! - Oh, doamne.
E un suvenir. Nici nu mai fac capse pentru el.
- E un suvenir. - Rahat!
Recunosc un pistol când îl văd, și ăla e un pistol!
- Nu!Nu chiar...
- O Doamne!
Dă-mi pistolul ăla! Ai înnebunit?
Nu vezi în ce stare e prietena mea?Ieși!Ieși!
- Hei!Oprește!
- Prăjiturica, te simți bine?
Tripp, fugi!
Cine dracu e ăla?
- Rahat! - Vernon, nu... NU!Nu trage!
- Oh, nu!NU! - Nu trage!
Haide Tripp! Sari înăuntru!Fugi!
- E nebun!
Oh,Doamne!
O iau înapoi.
Împușcă-l.
Normal că ai copii.
Am o varianta alternativa pentru primul capitol.
Atunci e bine. Amintește-ti...
Amintește-ți de Carlyle când și-a pierdut bagajul.
- Ăla era Macauley. - Oh.
Ei bine, dar cu Hemingway, când Hadomnuley a pierdut toate povestirile alea?
Nu a mai putut să le reproducă.
Uite Tripp. Iau în serios pierderea asta...
dar poate că tot răul a fost spre bine.
Adică, vrei să spui, că e ca un semn?
- Într-un fel. - După părerea mea...
semnele sunt un pic mai subtile.
Să stabilim ceva. Toată hârtia aia care a explodat acolo...
aia era singura copie?
Mă tem ca da.
Și tu îmi spui că e doar un fel de semn?
Omule, ce dracu se întâmpla cu tine?
Nu.
Spun doar că, uneori, inconștient...
o persoana se pune în situația...
sau poate chiar să creeze situația...
pentru ca să aibă unde să rezolve problemele rămase nerezolvate.
E o metoda ascunsa, dacă vrei să îi spui așa, de a trata o problemă.
Îți spun eu care e problema.
Tu la volan, aia e problema.
L-ai amenințat sau nu cu arma?
- Uită-te la drum te rog. - Avea de gând să îmi fure mașina.
L-ai amenințat sau nu cu arma?
Bine!Bine!
Ajunge! Ajunge!
Ce e făcut e făcut! Nu mai vreau să discutam despre asta, bine?
Deci, despre ce era cartea ta?
Care era povestea?
Nu știu.
Ce vrea să zică e ca...
uneori, e dificil sa expui esența unei cărți...
pentru că ea se afla în minte.
Dar trebuie să știi despre ce era vorba, nu?
Dacă nu știi despre ce era, de ce o scriai?
Nu mă puteam opri.
Vernon, pot să te întreb ceva?
Băiat sau fata?
Atâta timp cât seamănă cu ea...
- Nu îmi pasa. Tu...
înțelegi ce vreau să spun?
Da.
- Vernon, mulțumesc pentru că m/ai condus. - Oricând.
- Și încă un lucru. - Care?
- Nu-mi mai spune Vernon. - Bine.
- Jacheta Tripp. - Ce?
Ne trebuie jacheta.
A, da.
Oola, în legătură cu jacheta...
Da.
A fost a lui Marilyn Monroe.
- Da? - Da.
Avea umerii mici...
ca și tine.
Mulți nu știu asta.
Mulțumesc.
Omule, cred că romanul tău era o adevărată nebunie.
Haide dragă. Să mergem.
Îmi poți explica ce ai făcut acum?
Mi-am revenit.
Felicitări. Intre timp, ce ar trebui să facă James?
Să se roage ca același lucru să facă și Gaskell?
Walter Gaskell nu vrea să îl trimită pe James Leer la închisoare.
Acum e în biroul lui.
Vorbește cu părinții lui, cu poliția locală...
încercând să găsească o soluție.
Tripp, cel puțin o să îl exmatriculeze.
Nu contează.
Asta e foarte interesant profesore.
E foarte liniștitor să știi ca studenții Americii...
te au pe tine ca profesor.
Nimeni nu îl învață ceva pe un scriitor.
Spune-le ce știi.
Spune-le să își găsească vocea interioară, și să o asculte.
Spune-le celor care o au, să o păstreze.
Spune-le și celor care nu o au să o păstreze...
pentru că doar așa vor ajunge acolo unde se duc.
Normal, că e bine să știi unde vrei să ajungi.
Să îi ajut pe studenți să descopere asta..
asta și Sara...
asta a făcut ca ultimii ani să merite.
În ceea ce îl privește pe James, el nu mai are nevoie de mine.
Te are pe tine.
Pe mine? Ce pot eu să fac?
Nu știu,Crabs.
Improvizează.
Te pricepi la asta.
Tripp.
Îmi pare rău.
Improvizează.
În ceea ce mă privește... eu am fost învățat să improvizez.
Știam ce trebuia să fac. Trebuia să o găsesc pe Sara.
Trebuia să o conving ca ea e alegerea mea...
ca asta a fost de la început.
Și acum, după cum cei care au mai fost în ceilalți ani cu noi știu...
avem o tradiție aici la Festivalul Cuvintelor.
Vorbesc desigur despre...
acei norocoși scriitori locali...
care și-au plasat plini de succes manuscrisele...
reprezentanților publiciștilor veniți în vizită.
În acest weekend, Susan Lowery din North Braddock...
a găsit un publicist pentru cartea copiilor săi...
The Loneliest Prawn.
- Ridică-te Susan.
Următoarea, e foarte incitant de anunțat...
pentru că are legătura cu un student al universității de aici.
James Leer...
student în anul doi la Literatură engleză...
a găsit un publicist pentru primul său roman...
care se numește... "The Lovely Parade".
- Love Parade. - Love Parade.
- James? - Ridica-te. Haide.
E o adevărată ciudățenie, dacă înțelegeți ce vreau să spun.
Băiatul minune.
Și ultimul, dar nu și cel mai lipsit de importanta...
Terry Crabtree din Bartizan s-a decis să publice propria să carte...
o explorare critică a uniunii lui Joe DiMaggio...
și Marilyn Monroe...
și funcțiile sale...
pe care, am numit-o într-o doară...
Ultimul mariaj american.
Deci, pana anul viitor, mulțumesc tuturor.
Grady, m-am mai uitat o data...
pe "Fata incendiatorului" noaptea trecută.
Descrierea chiparosului pleșuv m-a lăsat fără cuvinte.
Mulțumesc,Q. Apreciez.
Sara!
Traxler.
Profesore Tripp.
- Te droghezi Sam? - Doar când scriu.
Rahat.
Vorbești serios?
Ai grijă, Prof. Tripp.
Nu am căzut.
Nu acum, niciodată.
În momentul în care Monongahela River îmi înghițise lucrarea...
nu mai existau căderi.
Lames Leer nu a fost exmatriculat, nici nu a mers la închisoare...
mulțumită implicării lui Crabtree.
Dar a renunțat singur, a plecat la New York...
sa își rescrie lucrarea, pentru a fi publicata.
Hannah Green s-a decis să se facă auzită ca editor începător...
când va termina facultatea
Și Crabtree, ei bine, Crabtree a continuat să fie crabtree.
Eu, eu am pierdut totul:
nevasta, cartea, slujba...
tot ce considerasem important.
Dar în sfârșit știam ce vreau să fac.
Și acum aveam pe cineva care să mă ajute să ajung acolo.
Traducerea și adaptarea Cristian Ciobanu & Gheorghe Lian resincronizare CODYBOSS1969